Olen pahoillani, kulta, mutta minun pitää lähteä.
En voi jäädä kotiin kykkimään vain, koska tarvitset jonkun seuraa.
Tämä on tärkeää minulle. Lopeta nyt jo.
Tuo on tunteellista kiristystä. Lopeta nyt.
Jos tämä nyt sitten on tällaista, niin olen hyvin pahoillani, -
mutta en voi tehdä enempää.
Moi. Mä huomasin tässä jotain. Tämä mesta, kaikki tämä -
odotushuoneeseen ja paineilmatuoliin asti, -
on täynnä pelkoa.
Potilaiden hammaslääkäripelko onkin kiinnostanut minua aina.
Se on perusteetonta nykyhoitoa ajatellen.
Kas, huomenta, Linda. - Hei.
Puhut itseksesi. - Hups. Kiitos.
Vaikka mä seison pelon silmäkkeessä, mä en pelkää.
Sepä hienoa. Mutta mitä kummitus edes pelkäisi? - Mitä sä pelkäät?
Osaan käsitellä pelontunteitani.
Jaa? Kertokaa toki, tohtori Darling. - Luulin jo, ettet pyydäkään.
Vaikuttavaa.
Jotain ilmassa muhii, Suze. Mä tunnen sen.
Heitä muutama kärrynpyörä.
Panenpa sen korvan taakse.
Tämä sopii tarpeisiini, Don, ovathan tarpeeni yksinkertaiset.
Tähänkö panen nimeni? - Ja etukirjaimet joka sivun alle.
Kopioonkinko? - Tos.
Tuleeko vaimokin mukaan? - Anteeksi mitä?
Ai niin... Ei, olemme erossa. - Sama täällä.
Sama juttu Rogerilla kolmosessa ja Domilla kuutosessa.
Pelailemme välillä 500:aa. Pelaatko sinä?
Anteeksi nyt, mutten ole tarpeeksi vanha lätkimään korttia.
Lämmintä vettä saa 20 sentin kolikoilla.
Kalat perataan venerampilla, ei grillillä.
Hienoa. Upea juttu.
Kauanko 20 sentillä suihkuttelee?
Kaksi minuuttia.
Ei hullummin.
Vedä siitä. - Oikeasti - saanko mäkin?
Syty, perkele, syty.
Muista hakea pyykit pesulasta. - Totta kai.
Ketä aiot esittää? - En tiedä vielä. Se punainen pitää sitten muistaa.
Otatko mustikkaa? - Kyllä kiitos.
Onpa komea kala, Steve. - Ajattelin, että pitäisit siitä. Suoraan merestä.
No hyi, mikä täällä lemuaa? - Se on tuore napsija, kultaseni.
Elvis, tulepa katsomaan. Olen pyytänyt kalan.
Mutta kukas täyttää pian vuosia? Pidätkö juhlia?
Pojasta ne ovat turha vaiva. - Minä hoidan ne. Kunnon 14-vuotispäivät -
uudella asunnollani. - Isi on muuttanut asuntovaunuun.
Hienoa. Miksi? - Siinäpä hyvä kysymys.
On, ja lyhyt vastaus kuuluu: tahdon löytää oman itseni, -
Steve Darlingin ydinolemuksen.
Minä ainakin tulen juhliin. - Hienoa. Kaverit mukaan, niin remutaan.
Mitä jos lähdetään ostoksille ja aletaan suunnitella kemuja?
Järjestetään ihan erilaiset juhlat. Kuulostaako pätevältä?
Joo, jännänkuuloista.
Kovalevytallentimen? - Et sinä sellaista halua.
Haluanpa. Kysyit, mitä haluan. - Pitää ajatella kauemmas.
Lahja, joka menee muille. Voi ostaa vaikka vuohen afrikkalaiskylään.
Minä lahjoitan rahaa sinun nimissäsi, ja kylällä riittää maitoa vuodeksi.
Eikö olekin mielenkiintoinen syntymäpäivälahja? - Kyllä kai.
Toisinaan pitää ottaa askel taakse ja tarkastella kokonaiskuvaa.
Olemme maailmanlaajuinen yhteisö.
Oletko ikinä lypsänyt vuohta? Pitää kokeilla.
Anna miehelle vuohi, hän syö päivän. Opeta lypsämään, hän syö vuoden.
Tai siis juo. - Syö myös.
Jos vuohen vielä tappaa.
Suu auki.
Ja hampaat yhteen. Hyvä.
Voinko auttaa teitä?
Päivää. - Omaa aikaa odotetaan odotushuoneessa.
Olen Adrian Barnes, lakimies. Asia koskee erästä talon entistä asukasta.
Valitan, en voine auttaa. Olen vasta muuttanut tänne. - Asiani on lyhyt.
Voisimmeko puhua jossain muualla...? - Minulla on nyt potilas.
Pian on valmista.
Onko kuvassa sukulaisenne? - Isäni.
Saisinko puhua hänen kanssaan? - Hän on jo kuollut.
Voisin viedä teidät asunnon 17 Roccon luo. Hän on huoltomies.
Valmistelen fluorihoidon ja palaan tuota pikaa.
Hän on yleensä kotona.
Terve, Suzy. - Anteeksi häiriö. Luokseni tuli lakimies, -
joka etsii jonkun entisen asukkaan jäämistöä. Osaatko auttaa? - Jaa...
Osaatko auttaa? - Kyllä, osaan.
Ilman muuta. - Oli ikävä vaivata. Minun pitää jo mennä.
Kiitoksia paljon. - Suzy?
Tekö tässä olette? Kaunis kuva. - Teetä?
Ei kiitos. - Kiitos, maistuu kyllä.
Oletko kunnossa? - Olen.
Ei sinun tarvitse vaivautua nyt. Asia voi varmasti vartoakin.
Tokko se pitkää aikaa vie. - Mitenkähän autatte, herra Bukowski?
Teillä lienee paljon tietoa. - Luulin, että asia oli jo unohtunut.
Pitäisiköhän juoda lasi vettä? - Tähän ei pitäisi ryhtyä nyt.
Kuntosi ei ole kohdallaan.
Jos jokin toinen ajankohta käy paremmin... - Voimme kieltäytyä nyt.
Istu sinä siinä huilailemassa. Kultaseni...
Otan yhteyttä.
Ei tässä mitään hätää.
Terve, mitä mies?
Ei siinä mennyt vielä kahta minuuttia!
Steve Darling puhelimessa.
Hienoa. Mitä tarjotaan?
Niin, joo. Martin, sovitaanko muutamista perussäännöistä?
Älä soittele minulle alle 5 millin tarjouksista. En myy vähemmällä.
Onko selvä? Hyvä.
Muna-aivo.
Rocco, kulta.
Tee on valmista.
Rocco.
Missä sitä nyt jahkataan?
Näitkö sä mut?
Näit sä. Sä näit mut, ukonpiru.
Hei, Rocco!
Rocco!
Onpa hirvittävää. Voi sentään. - Rita parka.
Mitä nyt? - Minä kerron sitten.
Vietkö sisaresi yläkertaan? Kiitos, Elvis.
Oliko se sydänkohtaus vai...? - Kyllä kai.
He olivat yhdessä yli 40 vuotta.
Mitä nyt? Enhän mä ole tuossa? Löydettiinkö mut kellarin kätköistä?
Voi, Rocco... Lepää rauhassa.
Rocco?
Voi hyvä ihme.
Hissinnappi ei toimi. - Elvis, käskin teidät yläkertaan.
Mitä tapahtui, äiti? - Rocco tuli kipeäksi.
Kuoliko hän? - Pelkäänpä niin.
Miksi päällä oli peitto? - Ettei kukaan pelästy.
Pitäisi käydä Ritan luona. - Hyvä ajatus. Käydään myöhemmällä.
Näin Roccon lähtevän talosta. Se hyppäsi taksiin ja ajoi tiehensä.
Sillä oli puku ja matkalaukku. Sitten kun mä pääsin alakertaan, -
ukkoa kärrättiin pois ruumispussissa. - Ajantajusi on mennyt sekaisin.
Hän on palannut ja kuollut sitten. - Ei, Rocco kuoli, -
ja sitten sen kävi hakemassa taksi.
Luuletko nähneesi Roccon haamun? - Jep. Ja sekin näki mut.
Mitä hän teki? - Ei mitään, helvetti, painui vain matkoihinsa.
Loistavaa. Vanha ukko pääsee lähtemään saman tien, mä en.
Miksi?
Rocco oli vanha, ikänsä elänyt jo.
Jospa ei voi lähteä, ennen kuin on taittanut koko taipaleensa. - Ihanaa.
Eli elämässäkö pitää vain vanheta?
Sama se, vaikka olisi vain makkaraa mussutellut ja pöytiä puleerannut.
Mä elin olemassaoloni joka sekunnin kuin viimeisen.
Jos se on universumista väärin, universumi suksikoon helvettiin.
Steve, tässä on tavaraa kemuihin ja ne kirjat, joista puhuin.
Minä, kuule, olen päättänyt yrittää päästä sinusta yli.
En siis enää juokse asioillasi -
enkä tee muutakaan nöyryyttävää, -
senkin typerä, sokea miesloinen!
Ja jotain siihen tyyliin.
Tuntuipa se hyvältä. Tosi hyvältä.
Tein sinulle voileivän. - Ehkä Rita ei välitä syödä juuri nyt.
Siinä on pähkinävoita. - Voin haukata sitä myöhemmin.
Aloitammeko solmiosta? - Sinne käskettiin viedä kolme.
Tuo on hieno. - Tämäkö?
Olet varmaan surullinen Roccon takia. - Olen, kovasti.
Missä hän nyt on? - Ruumis on hautaustoimistossa odottamassa...
Tahdon, että hän näyttää hyvältä. Hän oli aina komea puvussa.
Entä hänen sielu? - Verity...
Elvis sanoi, että kun kuolee, sielu lähtee mutta ruumis jää.
Hänen sielunsa... En osaa sanoa. - Se onkin lähtenyt, -
parempaan paikkaan. - Toivon mukaan.
Minusta tosin tuntuu, että hän on kanssani täällä.
Emmehän me tiedä, mitä elämän jälkeen tapahtuu.
Saatamme mennä jonnekin muualle, hurauttaa matkoihimme, -
tai jotain siihen suuntaan.
Käykö tämä? - Hyvänen aika. Tuo Roccolla oli tapaamisiltanamme.
Kuinka se kävi? - Olimme juhlissa, pysäköintialueella vieläpä.
Hän oli siellä ääliöveljensä Tonyn kanssa. Tony koetti iskeä minut, -
mutta minä tiesin, mitä tahdoin.
Kun sitten suutelimme ensimmäisen kerran...
Silloin tyttö tietää asian laidan. Kaiken tolkku selviää.
Tapailimme vuoden, ennen kuin hän rohkeni pyytää kättäni...
Henry...
Henry, löysin tämän Roccon puvun taskusta.
Joku näki miehen putoavan lautalta 15. lokakuuta 1982.
Ruumista ei löytynyt, eikä silminnäkijöitä ollut muita.
Olisiko voinut käydä niin?
Äiti, pyydänkö Ritaa mukaan uimaan? - Sehän on hieno ajatus.
Henry?
Henry.
Henry!
Anteeksi.
Olen koputellut Bukowskien ovea. - Ilmoitan Ritalle, että poikkesitte.
Saanko odottaa täällä? - Hänellä kyllä kestää.
Kuka tuo hernekeppi on?
Ritan mies kuoli tänään, -
eikä hän ota nyt vieraita vastaan.
Voi sentään...
Ole hyvä.
Tänään on itketty paljon. - Koska kuolema on surullinen asia.
Moikka! - Muista ottaa lakkisi.
Anteeksi kauheasti tästä, järkytyin vain.
En tiennyt, että tunsitte Roccon.
En tuntenutkaan, tapasimme vasta. Olen vain etsinyt pitkään...
Haistan engelsmannin veren... Mitä tuo tekee täällä?
En ymmärrä, mistä puhutte. - Kaikki viittasi näihin asuntoihin.
Herra Bukowski tiesi jotain, näin sen.
Mistä sitten? - Isäni on saattanut asua tässä talossa, vuosia sitten.
Kuka hitto sä olet?
Etsittekö siis isäänne? - En ole nähnyt häntä aikoihin.
Hänen nimensä on Henry Mallet.
Ei tuo ole minun poikani.
Ei ole. Mun pojan nimi on Apollo.
Apollo?
Mistä tiedätte sen nimen? - Kusetusta. Pyydä siltä todisteita.
Tiesikö herra Bukowski Henrystä jotain? Tiedän, että isä asui täällä.
Kysy, missä kloppi kasvoi. Kysy, mikä sen suosikkibiisi Nerveltä on.
Olisiko edes valokuvaa? - Anteeksi nyt, pää tässä sekoaa.
Tarvitsen viisi minuuttia aikaa rauhassa.
Ei ikinä. Ei voi olla. Ei tuommoinen kusipää.
Syty, perkele, syty.
Syty nyt, perkele, syty.
Terve, nervis. - En ole fanina ihan sinun luokkaasi, mutta terve vain.
Istu siihen.
Mikäpä siinä.
Vaikutat hieman... stressaantuneelta.
Onko ollut rankka aamu? - On.
Elviksen juhlista, muuten... - Menetkö niihin?
Poika kuitenkin kutsui minut. Sopiihan se? - Oikein hyvin.
Mitä hän mahtaisi toivoa lahjaksi? - Minä ostan pyörivän solmiotelineen.
Hyvä ajatus.
Olethan kunnossa? - Kahvi auttaa. Iso musta kahvi, kiitos.
Henry Mallet on kuollut. - Rauha sielulle, mutta henki ei voi kuolla.
Miehen musiikki elää vain.
Tässä me puhumme hänestä, 30 vuotta myöhemmin, kuin hän olisi läsnä.
Minun täytyy mennä.
Karkaatko sä aina paskanakkien alta?
Miksi Roccolla oli artikkeli taskussa? - Ei hajua.
Miksi kummitus on vallannut elämäni? - Osaisinpa mä vastata.
"Missä mun taksi on?"
Kenties poika, jota et hyväksy, olisikin "keskeneräinen asia".
Mistä sä horiset? - Mikset ole puhunut lapsestasi?
En mä ole pitänyt sitä mun omana skidinä. - Ei kelpaa.
Uusi siivoja ei kelpaa. Lattia on törkyinen.
Mitä minun pitäisi tehdä? - Noh, ajaisitko sen tiehensä?
Henry, meillä pitää olla suunnitelma.
Ei paska, ei kai se nyt ole...?
Hei.
Adrian, ymmärrän, että sinulla on ollut vaikeaa.
Niinkin voi todeta. - Tiedät varmaan, että isäsi lienee kuollut.
On erittäin todennäköistä, että hän on menehtynyt vuosia sitten.
Olen ajatellutkin, että hän on kuollut.
Mutta olen seurannut kaikkia nettijohtolankoja, -
ja tässä maassa hänet keskustelu- palstan mukaan viimeksi nähtiin.
Mitä sitten muka odotin? Iloista jälleennäkemistä lentoasemalla?
Isä vaihtoi velvollisuutensa varmasti surumielin loistavaan playboyelämään.
Oli varmaan rankkaa. - Oli kyllä.
Niinkö kävi? - Ei.
Niin. Äiti sai minut, Henry kuuluisuutta.
Vaipat ja ostoslistat eivät istu punkkilegendan maailmaan.
Äiti ja Henryn ystävä Billy menivät yhteen. Henry oli vain sekopääsetä, -
joka poikkeili viemässä viinat. Kun täytin 18, äiti kertoi isästäni.
Silloin isä oli ollut tiessään jo kauan. - Mulla pimahti.
Onko sinun äitisi Charlotte? - On. - On.
Mistä sinä tiedät sen? - Kerro sille. Kerro koko juttu.
Eihän tuota kärsimistä jaksa enää töllöttää. - Minulla on -
"yhteys" Henry Malletin haamun kanssa.
Niinkö? - Tosi on.
Niin. Se on jokin yliluonnollinen lahja.
Puhutko siis kuolleille? - Vain Henry Malletille.
Huiputat. - Miksi huiputtaisin?
Todista se sitten. Kerro jotain, minkä vain hän tietäisi.
Sano sille, että sori, kun tarjosin sille sen ekan röökin.
Hän pahoittelee sitä, että antoi sinulle ensimmäisen savukkeesi.
Ovatko nämä miehet osa suurperhettä, Elviksen esi-isien ketjua?
Ei, he asuvat täällä. Maksan heille viisikymppiä tulenteosta.
Siitä. - Kiitti.
Tulkaa istumaan nuotion ympärille ja katselemaan auringonlaskua.
Näin... neandertalinihmiset juhlistivat syntymäpäiväänsä.
Matkailuvaunualueellako? - Tulen äärellä.
Nuotiolla on kerrottu tarinoita ja välitetty historiaa eteenpäin.
Oliko luolamiehillä synttäreitä? - Tietty.
Mistä tiesi päivän? - Se raaputettiin seinään. - Eikös niin vankilassa...?
Tärkeää on nyt se, kuinka heimo juhli pojan muuttumista mieheksi.
Samuraiden keskuudessa tapahtuman nimi oli "genpuku".
Papua-Uuden-Guinean Sepikjoen heimo juhlisti siirtymää arpitatuoinnein.
Meinaatko siis polttomerkitä minut?
Ajattelin kertoa kiinnostavan jutun. - Koska on ruokaa?
Kuka pitää kalasta? - Eikö ole leipomuksia?
Jos saat pullasi kiinni tällaisella, niin onnea vain.
Kai nyt jotain on varalla? - Ei ole. Ei saalista, ei sapuskaa.
Hei, kaikki! Missä lahjapöytä on? - Vuohen vieressä.
Hei... - Hei.
No niin.
Kuka on valmis pitämään kunnolla hauskaa?
Voi hyvä luoja...
Juodaanko tätä täällä vai...? - Tulemme ihan pian.
Kiitos, kulti.
Olet fantsu. Lykkyä tykö. - Kiitos.
No niin...
Nyt täytyy keskittyä.
Älä nyt viitsi. Olet jokin ihme hutsahtava ennustajaeukko.
Tämä kuuluu prosessiin. - Oletko löytänyt hänet jo?
Sä vaikutat hullulta hippihörhöltä.
No nyt, kuulen isäsi, Adrian.
Kuuleeko hän minut? - Joo, mä olen tässä, poika hyvä.
Kyllä kuulee. - No, sitten tuota...
Rakastit äitiä ja minua mutta lähdit. Mikset jäänyt kasvattamaan perhettä?
Suoraan ineen vain, ei lämmittelyjä! "Mitä kuuluu? Millaista vainaana on?"
Henry, Adrian haluaa kuulla suhteestasi äitiinsä Charlotteen.
Ai että Adrian haluaa kuulla?
Se muija oli vainoharhainen sekoboltsi, Suze.
Sen mielestä mä olin yli kaiken, ja se halusi lukita mut lootaan.
Henry, sinun pitäisi vastata nyt. - Mitä hän puhuu?
Anna kuulua, Henry. Kerro nyt.
Kiinnostaako siis, miksi mä en jäänyt maisemiin?
Siksi, että ajatus skideistä tympäisi mua niin helvetisti.
Siinä se tuli. Töykeää mutta totta: ei juuri napannut ryhtyä faijaksi.
Mitä hän sanoo? - Älä sitä tuolle sano.
Henry, en tahdo kuulla sinua.
Mä olin nuori, Suze. Mä olin paskapää.
Enää mä en ole semmoinen.
Kun mä näen sut sun skidien kanssa...
Siinä ei mitään sontaa ole.
Se on kaunista.
Eijei. Minä näytän, kuinka se toimii.
Eikö valkea olekin mukava? - Aika mukava. Lastu?
En tarkoita urkkia, mutta olet muuttunut ensitapaamisemme jälkeen.
Olenko?
Eipä se minulle kuulu. - Ei se mitään.
Olen työstänyt yhtä pitkäaikaista henkilökohtaista ongelmaa -
ja tehnyt radikaaleja muutoksia, joten...
No, jokin on loksahtanut kohdalleen.
Rankkaa kyllä on.
Anteeksi nyt.
Ole hyvä.
Pidätkö nenäliinaa mukanasi? - Pidän.
Tulkaas nyt. Varusteita riittää kaikille.
Menisimmekö aikuisten voimin viini- lasilliselle vaunuun? - Hyvä idea.
Miksi? - Jätetään lapset touhuamaan.
Kuka opettaa oikeaa tekniikkaa? - Kyllä se siitä suttaantuu.
Nyt on parempi.
En ole varma hänen kuolemastaan. - Se oli itsemurha.
Olen varma siitä. Se sopii hänen luonnetyyppiinsäkin.
Aina luikahtamassa pakoon tiukan paikan tullen. - Paskanmarjat.
En nyt menisi vannomaan. - Niinhän pelkuri toimii.
Mä olin lautalla, satamassa.
Mä olin kännissä, putosin laidan yli ja hukuin.
Mitä hän sanoi? - Kuinka...
... kunniaton tapa delata.
Hän hukkui. Hän putosi lautalta veteen.
Olen kovin pahoillani.
Kauhean surullinen uutinen.
Aivan ihmeellistä.
Anteeksi...
Haluaisin tietää, katuuko hän jotain.
Henry, kuulitko? - No joo.
Onhan noita kaduttavia juttuja jokunen.
Mä olin paskiainen, pelästyin ja otin pitkät.
Hän myöntää tehneensä virheitä. - Hän loukkasi monia ihmisiä.
Niin, ja olinhan mä kusipääkin. Sano sekin: mä olin itsekäs kusipää.
Hän sanoo olleensa itsekäs kusipää, muttei hän arvannut kuolevansa.
Hän ei saanut tilaisuutta oikaista erheitään.
Aivan. Niinkö hän sanoi?
Ei, se tuli itseltäni. Hän vaikuttaa mukavammalta kuolleena kuin elävänä.
Sinulla on mitä kauneimmat silmät.
Oho... Odotapa hetki.
Henry, mitä minun pitäisi tehdä? - En mä tiedä.
En mä suunnitellut näin pitkälle. - Hän on poissa tolaltaan.
Se yritti suudella sua. - Hänellä on varmasti haavoittuvainen olo.
Hän on varmasti kauhean hämmentynyt. - Suzy, -
se halusi suudella sua... koska sä olet niin upea ja ihana.
Selvä sitten. Pitäisikö minun mennä takaisin?
Oletko sä kiinnostunut siitä? - En, Henry!
Jestas... En.
En.
Siellä kuulostaa olevan kova meno. - Joo.
Teinit ovat niin hauskoja. - Niin, hauskoja - ja outoja.
Lisää viiniä? - Kyllä kiitos.
Ovat nämä tällaiset aika mukavia koppeja.
Kyllä näihin yksin mahtuu.
Onhan tässä hyvin kahdelle tilaa.
Onkohan tämä aamiaissoppi vai kokoon pantava pöytä?
Eikö se voi olla sekä että? - Kyllä kai.
Olet huikea. - Pulinat pois.
En osannut arvata, että se kappale kertoo minusta.
Joka säe, poika hyvä. Joka säe.
Maistuuko kala? On napsijaa. - Ei.
Ei olisi pitänyt yrittää suudella sinua. - Ei tässä mitään.
Hei, äiti. - Hei, kultaseni. Mitä Ritalle kuului?
Hyvää. Hän nauroi piirretyille kaksi kertaa.
Ja itki yhden kerran. - No voi.
Sinun on hälvennettävä isäsi muisto, -
päästävä irti kärsimyksestä. Vaikeahan tällaista on kuulla.
Olenko tehnyt jotain väärää? - Ei, et, kultaseni. Hetkinen vain.
Tutustu kaikkiin saamiisi tietoihin ja vietä hänen kanssaan aikaa itse.
Mutta isähän on Elviksen juhlissa.
Verity, puhun vieraallemme Adrianille.
Kuka se Adrian on?
Mun kadoksissa ollut poika, joka on tullut läksyttämään mua.
Ja tarkastamaan, kuinka hölmö vainajankäppänä oletkaan, Henry.
Tuleeko se Adrian meille tänään?
Oletko sä... delannut?
Kyllä, isukki. Minä olen kuollut.
Ei helvetti.
Voi paska.
Suomennos: Tarmo Hietamaa www.primetext.tv